Am crezut că ne putem clădi cuibul sus...
în copaci.
Să zburăm ca păsările...
în munţi.
Această poveste este inspirată din fapte adevărate.
În al Doilea Război Mondial, toţi soldaţii austrieci chemaţi la recrutare
trebuiau să depună jurământ de credinţă lui Hitler.
- Cartofi. - Cartofi.
Ce mulţi avem!
Mai ştii când ne-am întâlnit prima oară?
Erai timidă ca acum.
Îmi amintesc.
Motocicleta aia.
Rochia mea cea mai bună.
Te-ai uitat la mine...
şi am ştiut.
Ce simplă era viaţa pe-atunci!
Necazurile păreau să n-ajungă în valea noastră.
Trăiam deasupra norilor.
A venit sora mea să locuiască cu noi.
Te place.
Aveam căminul nostru.
Pe mama ta.
Familia noastră.
Satul nostru.
Radegund.
BAZA MILITARĂ ENNS, 1940
Dragă Fani,
călduroase salutări de la Franz al tău, de la instrucţie.
Săptămâna asta
situaţia e uşoară.
Dimineaţa mergem cu motocicleta.
Pentru mine e distractiv.
Salut, munţi!
Mi-ar plăcea să te aud iar cântând.
Salut, soare!
De-abia aştept să ne revedem.
Am cunoscut un flăcău aici.
Se numeşte Waldland.
- Cum faci? - Păi...
după două luni de instrucţie...
N-are nici pic de făţărnicie.
Mi-aş dori să fiu un şoricel într-un lan de porumb
Zâmbeşte mereu.
Şi aş fi liber în...
Uneori îmi doresc
Să fiu o păsărică...
Dragul meu soţ,
lumea zice că Franţa a abdicat.
Îi trimit acasă pe fermieri...
cel puţin deocamdată.
E adevărat?
Sora e singură.
Mi-aş dori să aibă pe cineva ca tine.
Ne-ai fi de folos aici.
Să îmblânzeşti viţelul.
Se apropie culesul.
Am ars buruienile.
Am luat nişte purcei de la Mossbauer.
De patru săptămâni.
Călduroase salutări...
Soţia ta iubitoare,
Fani.
Vai, soţie,
ce s-a întâmplat cu ţara noastră?
Cu pământul pe care îl iubim?
Unde sunt copiii?
Înăuntru.
Vine tati după voi!
Resie!
Ce e?
Am fost chemat la arme.
Credeam că o să fie pace,
dar războiul ăsta continuă.
Nu ştiu de ce.
Crezi în ce luptăm?
Nu prea.
A făcut ce a fost nevoit.
Nu s-a mulţumit să-şi vadă naţiunea scufundându-se.
Înainte să vină el, ţara se ducea de râpă.
Un Babilon!
Veneram zei străini.
Eşti beat.
Nu!
Şi nu sunt prietenul tău. Sunt primarul tău!
Şi acum ne spun
să cruţăm celelalte rase.
Decăzute.
Atât de demne de ocară, că nu se mai dispreţuiesc nici ele!
Au semănat pământul cu sare.
În locul lumii, acum e un magazin alimentar.
Străinii mişună pe străzile noastre.
Imigranţi cărora nu le pasă
de trecut, ci doar de ce pot înşfăca.
Aşa se întâmplă când lumea e pe moarte.
Oamenii supravieţuiesc.
Dar viaţa lor se duce.
Viaţa lor se duce.
Scopul traiului lor.
A căzut masca.
Mă tem pentru familia mea.
Mama e bătrână.
Da.
Sper să moară curând.
Ei nu recunosc răul când îl văd?
Acum ne-am obişnuit.
Crime.
Nicio ruşine.
Ai grijă!
Părinte, dacă mă cheamă, nu pot să-mi servesc patria.
Ucidem oameni nevinovaţi.
Atacăm alte ţări.
Îi prigonim pe cei slabi.
Acum preoţii îi numesc eroi, chiar sfinţi.
Pe soldaţii care fac asta.
S-ar putea ca ceilalţi să fie eroii...
cei ce-şi apără casele de cotropitori.
Ai mai vorbit cu cineva?
- Cu nevasta ta? - Nu.
Cu rudele?
Nu crezi
că ar trebui să te gândeşti la consecinţe?
Pentru ei?
O să fii împuşcat mai mult ca sigur.
Da.
Sacrificiul tău
n-ar fi de folos nimănui.
O să vorbesc cu episcopul despre cazul tău.
E mai înţelept decât mine.
Mulţumesc.
Eşti schimbat de câteva săptămâni.
Ce e?
'Neaţa!
Facem colectă pentru război.
Înţeleg.
Îmi pare rău.
După cum v-am spus, n-am nimic de dat.
Îmi...
Vă rog...
Nu.
Vă urez o zi bună tuturor!
Ai refuzat să contribui
la colecta pentru veterani?
Pentru familiile lor?
Am auzit şi că ai refuzat
să primeşti alocaţia pentru familie...
şi celelalte indemnizaţii pe care le oferă statul.
De ce?
Franz. Spune-mi!
Fii mai binevoitor.
Da.
N-ai refuzat decât tu.
Te rog.
Mulţumesc.
Trebuie să fim puternici.
Neclintiţi.
Să învăţăm lecţia fierarului.
Oricât de tare ar lovi ciocanul,
nicovala nu poate
şi n-are nevoie să riposteze.
Nicovala supravieţuieşte ciocanului.
Ceea ce e bătut pe nicovală
ia forma
nu numai a ciocanului, ci şi a nicovalei.
Ia loc.
Excelenţa Voastră.
Vă mulţumesc că m-aţi primit.
Dacă Dumnezeu ne dă liberul arbitru,
suntem răspunzători pentru ce facem...
şi pentru ce nu facem,
nu-i aşa?
Dacă conducătorii noştri
nu sunt buni,
dacă sunt răi,
ce trebuie să facem?
Vreau să-mi salvez viaţa,
dar nu prin minciună.
Ai o datorie faţă de patria-mamă.
Aşa îţi spune biserica.
Cunoşti cuvintele
apostolului?
”Tot sufletul să se supună
”înaltelor stăpâniri.”
Auzi clopotele?
Le topesc.
Pentru gloanţe.
Cred că s-a temut să nu fiu spion.
Nu îndrăznesc să se împotrivească.
Altfel, ar putea să le vină lor rândul.
Nu-l putem învinui pe episcop.
A sperat că, în acest fel,
regimul va fi mai înţelegător cu biserica.
Dar acum preoţii sunt trimişi
în lagăre de concentrare.
Procesiunile bisericeşti, interzise.
N-avem niciun cuvânt de spus.
Ce putem face noi?
Noi,
oamenii mărunţi de aici.
Dă-mi un cărbune.
Un cărbune?
Doar unul.
- Unul? - Da.
Mulţumesc.
Pictez mormintele profeţilor.
Îi ajut pe oameni să privească din strane şi să viseze.
Se uită în sus şi...
îşi închipuie că, dacă ar fi trăit pe vremea lui Hristos,
ei n-ar fi făcut ce au făcut ceilalţi.
I-ar fi ucis pe cei pe care îi venerează acum.
Pictez toată suferinţa asta, dar eu nu sufăr.
Din asta trăiesc.
Ceea ce facem
e doar să creăm
compasiune.
Creăm...
Creăm idolatri.
Nu creăm adepţi.
Viaţa lui Hristos e o cerinţă.
Nu vrei să ţi se reamintească.
Deci nu trebuie să vedem ce se întâmplă cu adevărul.
Vin vremuri mai sumbre,
când oamenii vor fi mai deştepţi.
N-o să se împotrivească adevărului.
Doar că n-o să-l ia în seamă.
Le pictez un Hristos satisfăcător,
cu un nimb deasupra capului.
Cum pot să dezvălui
ceea ce n-am trăit?
Într-o bună zi, poate o să mă încumet.
Dar nu acum.
Într-o bună zi, o să...
O să pictez un Hristos adevărat.
N-o să te cheme la oaste.
Au nevoie de fermieri.
Altfel, lumea ce o să mănânce?
Poate se va sfârşi curând războiul.
- Doarme? - Da.
De ce vă uitaţi aşa la mine?
E un gest nebunesc.
Un păcat... Un păcat faţă de familia lui, de satul lui.
Suntem diferiţi, mamă.
Îmi pare rău.
Dar îţi sunt recunoscător că-mi urezi cele bune.
Ai avut şi-aşa o viaţă grea.
Mama lui mă priveşte cu răceală, de parcă ar fi vina mea.
Vreau ce vrei şi tu.
Dar nu suport că te face să suferi.
El alege şi pentru tine.
Ştie ce face?
Spune-i!
Mândrie...
E mândrie.
Despre asta e vorba.
Ţi-au zis ceva?
Am văzut că au vorbit cu tine pe drum.
Au zis...
că soţii lor s-au dus la război.
De ce să lupte ei
ca să ne salveze pe noi?
Te-au rănit...
cu vorbele alea?
Nu-mi pasă.
Toate bune?
Da.
Erai sălbatic.
Te-ai bătut şi cu poliţia.
Ştii sigur, îţi aminteşti.
Cine te-a schimbat?
Nevastă-ta?
Îmi eşti simpatic.
Nu vreau să păţeşti ceva...
Ştiu.
Aşa că...
ajută-mă şi tu!
Radegund te iubeşte.
Tu...
Eşti un fiu al Radegundului.
Nu sunt duşmanul tău.
Sunt prietenul tău.
- Da? - Da, sunt.
Încă aparţii poporului nostru.
Nu poţi spune nu
rasei tale.
Şi sângelui tău.
Şi satului tău.
Şi căminului tău.
Trebuie să ne apărăm pământul!
Până să vină el, lumea era disperată. Umilită. Înlănţuită.
Pe cine crezi că vor acuza?
Pe mine.
Pe cine crezi că vor interoga?
O să fii spânzurat!
Înţelegi ce înseamnă asta?
O să te spânzure!
Nu va mai fi nimeni să-ţi întreţină familia, nevasta, copiii.
Mama ta va muri cu inima îndoită!
Linişteşte-te!
Nu mă atinge!
Eşti mai rău.
Eşti mai rău decât ei!
Fiindcă ei sunt duşmani,
dar tu eşti trădător!
Am fost la Viena.
Am văzut ce s-a întâmplat acolo.
- Pierduţi. - Au lovit-o cu piciorul în faţă.
- Sângera. - Smulşi din cortul unde ne adăposteam.
Ucideau nebuni. Copii.
- Târâţi spre împăratul spaimelor. - Le-am văzut ura din priviri.
Ne-am uitat adevărata patrie-mamă.
Ce ar zice tatăl tău?
Ce crezi?
El a luptat.
- A murit. - Da.
Şi pentru ce crezi că a murit?
În tranşee, în noroi?
Gândeşte-te!
Da.
Am avut un vis.
Am văzut un tren.
Locomotiva era puternică şi neagră
şi îi atrăgea pe copii.
Şi nu vedeai unde merge, ci doar...
câmpurile şi copacii trecând în goană.
Mă agăţ de o amintire.
De ceea ce ştiam odată.
N-am la cine să apelez.
Nimic nu-mi pătrunde în suflet.
Când n-au fost împlinite rugăciunile noastre?
Dacă îi suntem credincioşi, o să ne fie şi El nouă.
Sunt sigură.
Îl avem pe El.
E destul.
Se scufundă întreaga lume.
Nu există niciun răspuns.
Să-l urmezi pe El...
e o nebunie.
Ce ai de gând să faci, Franz?
Ei îţi cer să-i juri credinţă Antihristului.
Ştiu.
E o viaţă fără onoare.
Ăsta să fie oare
sfârşitul lumii?
Asta e moartea
luminii?
Suntem doar o suflare.
Nu, nu! Cântă fals!
Ucigând! Ucigându-se unii pe alţii!
Doar o umbră trecătoare.
Viol! Război! Sânge!
Nebunie!
Am fost chemat la arme.
Te-ai putea ascunde în pădure.
O să fugim!
În munţi!
Omul are dreptul să se osândească singur?
Pentru adevăr?
Ar putea fi pe placul lui Dumnezeu?
El vrea să avem parte de linişte.
De fericire.
Nu să atragem suferinţa asupra noastră.
Nu trebuie să ne plecăm în faţa răului.
O s-o faci, nu-i aşa?
Fericirea ei e în mâinile tale.
Ar fi putut să aibă alţi bărbaţi.
Avem destule necazuri în viaţa noastră.
Te mulţumeşti cu puţin, Fani.
Vino încoace!
De ce nu-i ţii piept, Fani?
Opune-te!
Tu nu ştii ce e nefericirea!
Pe tine nu te-a părăsit bărbatul.
Bine.
Nu poţi schimba lumea.
Lumea e mai puternică.
Am nevoie de tine.
Ai putea munci într-un spital.
Nu e nimic rău în asta.
Nu-i aşa?
Mai vrei şi alţi copii?
Dragul meu fiu.
Eşti tot ce am.
Tu ştii cum e să creşti fără tată.
Eu ştiu cum e să fii singur.
Fetelor, tatăl vostru pleacă.
Într-o călătorie.
Într-o călătorie lungă.
Va fi plecat o vreme.
ENNS, 2 MARTIE 1943
Jägerstätter, Franz.
St. Radegund, Oberdonau.
Draga mea soţie,
ştiu că te temi pentru mine,
dar povara mi-e uşoară.
Când îmi compar suferinţa cu a celorlalţi,
văd că eu port crucea cea mai mică.
E groaznic ce au avut de îndurat.
Trebuie să-ţi aminteşti
ce ştiai din vremuri mai bune.
A venit primăvara.
Sigur cele trei fetiţe ale mele zburdă în picioarele goale după flori.
Ar fi mai bine să le spui unde e tatăl lor,
decât să le spui poveşti.
Verdele ierbii îi face bine omului.
Cine e liber s-ar putea să nu-şi dea seama.
Azi-noapte...
Salutări mamei, ţie,
fetelor şi celorlalţi.
Ne mai vedem.
Dragă soţule,
salutări întru Dumnezeu, care va îndrepta iar totul.
Salutări de la cele trei femeiuşti ale tale!
Au zis să-ţi spun doar despre lucrurile bune.
Normal.
Dar n-o să te miri când o să auzi că-s neascultătoare.
Trebuie să le cert pe fete.
Vor să le acord mereu atenţie.
Rosi întreabă tot timpul de tine.
Când ne ducem la culcare,
zice:
”Lasă uşa descuiată,
”ca să poată intra tati.”
În timpul meselor:
”Păstrează puţin şi pentru tati.”
Ţi-a cântat un cântec.
Se întreba dacă ai auzit-o.
Rosi a vrut să ia poza cu tine în pat la ea, în seara asta.
Ca să dormi lângă ea.
I-am zis că, atunci când se întoarce tati, o să doarmă.
Noapte bună!
Un călduros salut de la soţia ta iubitoare,
Fani.
Poţi să ne laşi singuri.
Ia loc!
Ce crezi că rezolvi cu sfidarea ta?
Crezi că vei schimba lucrurile?
Crezi că autorităţile ştiu despre tine?
Că vor afla despre protestele tale?
Crezi că va şti cineva despre asta? Că va auzi vreodată?
Nu ştie nimeni ce se întâmplă între pereţii ăştia. Nimeni.
Ce rost are?
Nu contează dacă războiul ăsta e drept sau nedrept?
Le lustruieşti pantofii.
Le umpli sacii cu nisip.
Eşti inocent?
Ce e?
Mândrie?
Eşti mai bun decât ceilalţi?
Eşti singurul înţelept?
Cum deosebeşti binele de rău?
Ştii mai bine decât mine?
Ţi-a spus-o împărăţia cerurilor?
Ai auzit o voce?
Există o deosebire între suferinţa pe care n-o putem ocoli...
şi cea pe care o alegem.
Ai uitat cum arată lumea.
Lumina.
Cerul.
Nu eu am făcut lumea aşa.
Şi nici tu.
Avem cu toţii mâinile pătate de sânge.
Nu e nimeni nevinovat.
Crime, vărsare de sânge peste tot.
El a creat această lume...
El a creat răul.
Conştiinţa ne face laşi pe toţi.
Ai grijă, prietene.
Antihristul e deştept.
Foloseşte virtuţile omului...
ca să-l amăgească.
Scumpa mea soţie,
plec la Berlin la 10:13.
Nu-ţi face griji pentru mine.
Roagă-te pentru mine.
ÎNCHISOAREA TEGEL, 4 MAI 1943
Jos privirea!
Jos!
Sus!
Dragul meu soţ,
a sosit scrisoarea din 7 mai.
Mii de mulţumiri.
Joi a secat fântâna.
Ne trebuie o ploaie zdravănă.
Ceea ce mă temeam s-a întâmplat.
N-am găsit pe nimeni care să ne ajute la muncă,
decât pe Resie.
Strohofer ne-a furat sfeclă de pe câmp.
Aud doar vocea ta.
Rosi!
Am fost în vizită la văduvă.
La Maria.
Nu vorbise cu nimeni de două săptămâni.
Fânul proaspăt îmi dă speranţă.
Mirosul din hambar.
Vântul.
Grâul.
Cerul.
N-o să ne dea mai mult decât putem îndura.
Scuzaţi-mă, puteţi să-mi spuneţi...
Jägerstätter.
Trebuie consultat colonelul.
Pot să mă întâlnesc cu el?
E un om ocupat.
Dar sunaţi, faceţi o programare.
Am încercat, dar nu mi-a răspuns nimeni.
Mă mir.
Sigur dumneavoastră aveţi probleme.
Aici telefonul merge bine.
Şi atunci, cum să fac programarea?
Nu răspundeţi nici la scrisori.
Mi-a luat două zile să ajung aici. E un drum foarte greu.
Scumpa mea soţie,
te salută din nou călduros soţul tău iubitor.
Îţi voi scrie câteva cuvinte din suflet, aşa cum îmi vin.
Deşi scriu cu mâinile legate,
mai bine aşa, decât să am voinţa subjugată.
Oamenii ăştia...
n-au prieteni.
N-au nicio mână iubitoare care s-o strângă pe a lor.
Pentru ce eşti aici?
Trădare.
Ei cunosc mâhnirea.
Ruşinea.
Distrugerea.
Ce inimi puternice!
Când renunţi la ideea de a supravieţui cu orice preţ,
te inundă o nouă lumină.
Înainte erai mereu pe grabă...
mereu în criză de timp.
Acum ai tot ce îţi trebuie.
Înainte nu iertai pe nimeni...
judecai oamenii fără milă.
Acum îţi vezi propriile slăbiciuni...
ca să poţi înţelege slăbiciunile celorlalţi.
Crezi...
că eu sunt de vină?
Era altfel.
S-a schimbat când te-a cunoscut pe tine.
Dragii mei copii,
m-am gândit la voi în mod special, de Corpus Christi.
Clopotele răsunând pe câmpuri...
Mi-ar fi plăcut mult să vă văd cu coroniţele de flori.
Tatăl vostru devotat vă salută...
de departe.
Dragul meu soţ,
calde salutări şi ţie în această duminică.
Suntem toţi îngrijoraţi pentru tine.
Sper ca lucrurile să nu meargă rău.
Fetele îţi trimit salutări.
Loisi zice că te vor săruta împreună.
Sunt mereu cu gândul alături de tine.
Pot să mă duc la Salzburg.
Tata s-a oferit să mă însoţească.
Mă copleşeşte frica.
Ştiu că n-ar trebui.
Încredere în triumful binelui.
Niciun rău nu i se poate întâmpla unui om bun.
Nicio vrabie nu cade pe Pământ.
Fără voia Lui.
Îmi pare rău.
Taţii
îşi iubesc copiii.
Taţii
vor să-şi vadă copiii fericiţi.
Să nu fie loviţi de soartă.
Iar tu...
un copil atât de bun.
Şi Franz.
Mai bine să suferi nedreptatea decât s-o faci.
Am fost numit de tribunal să-ţi fiu avocatul apărării.
Din câte am înţeles, refuzi să serveşti în luptă.
Dar, dacă ai accepta serviciul medical,
ai lucra
ca infirmier într-un spital sau aşa ceva.
Probabil că vor renunţa la acuzaţii.
Voi fi obligat să-i jur credinţă lui Hitler?
Vorbe. Nu ia nimeni chestiile astea în serios.
Nu pot.
Eşti un om încăpăţânat.
Uite, îţi las foaia asta. Ţine-o la tine.
Semnează
şi vei fi liber.
Dar eu sunt liber.
Şi eu ce caut aici?
Nu ştiu.
Tu...
păstorul meu.
Mă faci să mă întind pe păşuni verzi.
Lângă râul vieţii.
Tu...
puterea mea.
Tu îmi arăţi calea.
Tu...
lumina noastră.
Întunericul nu e întunecat cu Tine.
Adu-ne în lumina Ta veşnică.
La Tine.
Adevărata...
lumină veşnic aprinsă.
Mă numeşti fratele tău.
Tată.
Ţie mă plâng.
Stânca mea.
Fortăreaţa mea.
Pot să fac ce vreau cu tine.
N-ar şti nimeni. Nu i-ar păsa nimănui.
N-ar ridica nimeni un deget ca să mă oprească.
Cine ne vede?
Dă-mi putere!
Să te urmez.
Duh sfânt.
Îndrumă-mă!
Arată-mi calea!
Doamne,
nu faci nimic.
Unde eşti?
De ce ne-ai creat?
Cei prigoniţi au primit împărăţia cerurilor?
Cei blânzi cu moştenit Pământul?
Cei înţelepţi ne amăgesc.
Frică.
Am fost şi eu cândva ca tine.
Mărturiseşte!
Dumnezeul tău n-are milă.
Ne-a părăsit. Ne-a abandonat.
Cum a făcut cu Hristos al tău.
Fiul Lui!
Cât de departe suntem de pâinea cea de toate zilele!
Cât de departe suntem de izbăvirea de cel rău!
Dacă am putea vedea măcar unde începe împărăţia Lui...
Zorii!
Dar...
Nimic.
Niciodată nimic!
De ce să-ţi dai viaţa pentru ei?
Încearcă să scapi de aici. Încearcă să...
Omul tău a murit degeaba.
A venit.
Dar a fost în zadar.
Am avut 20 de secole de neizbândă.
Ne trebuie un sfânt de succes.
Da.
Dacă nu ne ajută nimeni,
atunci o s-o facem singure.
Soră?
Da.
Haide!
Bine.
Da.
Dragă soţie,
încă nu pot spune ce o să-mi aducă viitorul.
Ce urmează e rareori mai bine.
Şi, totuşi, acum începe luna iunie.
Cea mai frumoasă lună.
Natura nu observă mâhnirea care s-a abătut asupra oamenilor.
Deşi nu văd prea multe de aici,
îmi închipui că totul e de un verde şi mai frumos decât în anii trecuţi.
În zori,
auzim păsări negre ciripind zgomotos la ferestre.
Par să aibă mai multă libertate
şi să cunoască mai multă linişte şi fericire,
deşi sunt doar animale neraţionale,
decât cunoaştem noi, oamenii.
Noi, cei care avem darul înţelegerii.
Mi-ai dat mai mult decât ţi-am dat eu.
Am găsit un coleg aici,
din zilele de instrucţie.
Franz?
Franz!
Ia te uită!
- Ce faci? - Ce-ai făcut? Eşti infractor!
Îi binedispune pe ceilalţi băieţi.
Ne descurcăm bine.
La bine, la rău, împreună.
Întreabă de familia noastră.
Nu-ţi faci griji!
Necazurile durează o zi.
Da, mănâncă. Mănâncă.
- Doar atât ai? - Da.
Ai auzit de Scharfrichter?
Cel care-ţi taie capul?
E un om foarte bine îmbrăcat.
Vine şi are...
o pălărie mare.
E un om de bun gust.
Îţi taie capul, cu o retezare netă,
şi, până să te gândeşti la ceva...
gata...
Mă întreb cum o fi.
Poate că ai trupul bătrân şi capul tânăr, şi îţi vezi capul zburând cât colo.
Braţele tale îmbătrânite...
se întind
spre cap.
Şi încă sunt încătuşate.
Şi iei acest cap tânăr...
şi ţi-l pui înapoi pe trup.
Şi, când deschizi ochii...
cătuşele au dispărut!
Dar ce se întâmplă atunci?
Poate o să vezi luna.
Sau stelele.
Chiar dacă plouă,
soarele străluceşte.
Soarele străluceşte la fel asupra binelui şi a răului.
Nu-s atâţia câini turbaţi, câte lanţuri.
Mi-ar fi plăcut să am o soţie.
Şi o fermă.
Şi meri.
Şi un cireş.
Şi...
struguri, poate?
Ne-am putea face vinul nostru.
Vin alb.
Şi roşu. Un vin roşu pentru iarnă.
Şi vin alb pentru vară.
N-am bea prea mult.
Ne-am ruga. Şi am munci.
Dar, uneori, e bine să bei o băuturică.
Uneori...
ne-am duce la biserică.
Alteori, nu. Alteori...
am sta acasă.
Şi am cânta.
TRIBUNALUL MILITAR AL REICH-ULUI, IULIE 1943
Ai ceva de spus în apărarea ta?
O să facem o scurtă pauză.
Intră!
Vă rog...
- Ia loc! - Mulţumesc.
Îţi închipui că ceva din ceea ce faci
va schimba cursul războiului?
Că te va auzi altcineva în afara acestui tribunal?
Nu va schimba pe nimeni.
Lumea va continua ca şi până acum.
Acţiunile tale ar putea avea chiar efectul contrar intenţiilor tale.
O să-ţi ia locul altcineva.
Mă judeci?
Nu vă judec.
Nu zic: ”El e rău.” ”Eu am dreptate.”
Nu ştiu totul.
Un om...
poate face greşeli.
Şi...
nu le mai poate desface.
Ca să-şi spele păcatele.
Poate... vrea să dea timpul înapoi, dar nu poate.
Dar...
am acest sentiment...
că nu pot să fac
ceea ce cred că e greşit.
Ai dreptul s-o faci?
Am dreptul să n-o fac?
Verdictul acestei curţi este...
moartea.
Azi au pronunţat sentinţa.
Dar mai trebuie
s-o confirme.
Semnează foaia în celulă. O să fii liber. Aranjez eu.
E de la avocatul lui!
L-au condamnat la moarte.
Trebuie să mă duc la Berlin.
O să vin cu tine.
Franz!
Nu faci bine nimănui.
Nimănui.
Ar putea fi ultima ocazie să renunţi...
la poziţia asta absurdă.
Dacă o faci...
Franz.
O să solicit imediat curţii să oprească executarea sentinţei,
dar trebuie s-o faci neîntârziat.
Înţelegi?
Acum.
Îmi pun pielea la bătaie. Îmi poate periclita cariera...
siguranţa personală.
Ar retrage acuzaţiile, sunt convins, dacă...
ţi-ai schimba poziţia.
Te implor s-o faci.
S-ar putea să se termine războiul în curând.
S-ar putea...
S-ar putea să nu mai ai ocazia să te confrunţi cu ceea ce combaţi.
Iubirea mea.
Franz.
Nu vezi ce te aşteaptă?
Nu mai ai timp!
Lui Dumnezeu nu-i pasă de ce spui, ci doar de ce ai în suflet.
Jură credinţă şi gândeşte cum vrei.
Tu înţelegi?
Te iubesc.
Orice ai face.
Orice...
s-ar întâmpla.
Sunt alături de tine.
Mereu.
Fă ce e drept.
Nu! Daţi-mi drumul!
Ai zis:
”Bateţi
”şi vi se va deschide.
”Cereţi
”şi vi se va da.”
Ai fost mereu bună cu mine.
Şi cu fiul meu.
Şi eu...
Iartă-mă!
Tu.
Tu îl iubeşti mai mult decât mine.
Dă-i curaj.
Înţelepciune.
Putere.
Părinte...
Va avea loc mâine.
Mulţumesc, părinte.
Acum, dragii mei copii,
când mama vă va citi această scrisoare,
tatăl vostru va fi mort.
Prin voia Domnului, ne vom reîntâlni din nou curând.
Scumpă soţie şi dragă mamă,
n-am reuşit să vă cruţ suferinţele
pe care le-aţi îndurat pentru mine.
Iar acum,
dragele mele,
nu mă uitaţi în rugăciunile voastre.
Mă rog pentru voi.
De dincolo.
Ce scriu?
Franz.
Va veni vremea când vom şti la ce folos toate astea.
Şi nu va mai fi nicio taină. Vom şti...
de ce
trăim.
O să ne întâlnim din nou.
O să cultivăm livezi.
Câmpuri.
O să construim iar pământul.
Franz.
Ne vom întâlni acolo.
În munţi.
”... căci binele tot mai mare din lume depinde în parte de fapte neistorice,
”iar lucrurile nu sunt aşa de rele pentru noi, cum ar fi putut să fie,
”şi datorită celor care au dus cu credinţă o viaţă ascunsă
”şi se odihnesc în morminte nevizitate.” George Eliot
BUCĂŢI DIN SCRISORILE DINTRE FRANZ ŞI FANI JÄGERSTÄTTER SUNT DIN
Franz Jägerstätter: Letters and Writings From Prison EDITATĂ DE ERNA PUTZ
O COPRODUCŢIE ALTO ADIGE PRODUCTIONS ŞI STUDIO BABELSBERG
PENTRU ALEXANDRA MALICK
Traducere şi adaptare Aurelia Costache